(untitled) (Archaeologia Adriatica, 2007)
Sol i solarni kultovi u Rimu duboko su ukorijenjeni. Popularnost im je bila mala, osim u doba careva– propagatora sunčanih božanstva. Njihovim odlaskom i heliolatrija bi opala. Tek je Aurelijan stvorio novo vrhovno božanstvo koje je igralo važnu ulogu u rimskoj religiji trećeg i četvrtog stoljeća. U radu se ističe karakter solarnih kultova i komponente koje su utjecale na njihov razvoj u doba ranog Principata, radi usporedbe s mitričkim Solom u trima razinama: mitološkoj, kozmogonijskoj i liturgijskoj. Važna uloga Sola u mitraizmu je određena već tijekom 1. st. Ravnopravno s Mitrom on se javlja u prizoru mitske Gozbe. U kozmičkom poretku Mitra ubija zvjezdanog Bika, pokreće ciklus inkarnacije duša, a Sol ga završava uzdizanjem duša nazad u zvjezdanu sferu. Planetska božanstva i niži demoni kontrolori su različitih stupnjeva u tom procesu.