(untitled) (Archaeologia Adriatica, 2008)
U nekoliko grobova gradine Dragišić kod Šibenika nađen je veći broj višeglavih igala japodsko-liburnskog tipa astragaloidnoga oblika, pa autor članka razrađuje ideju da su glavice igala bile u sekundarnoj funkciji, te da je riječ o lokalnoj liburnskoj imitaciji astragalnih pojaseva. Višeglave igle dolaze u dva tipa, a za izvedbu astragalnog pojasa upotrijebljene su glavice višeglavih igala tipa A, one sa četiri astragaloidna profila. U grobu broj 5 na Dragišiću bilo ih je osam i, prema pretpostavci Z. Brusića, autora iskopavanja, bile su pričvršćene na kožni remen. Višeglave igle su zajednička komponeta istarske, japodske i liburnske željeznodobne grupe i datirane su od 8. st. pr. Kr. pa nadalje, a najviše ih je nađeno na japodskim nalazištima. Astragalni pojasevi se pojavljuju krajem 6. st. pr. Kr. na centralnobalkanskom - ilirskom području, da bi putem kulturnih i trgovačkih veza bili prihvaćeni od predkeltske i kasnije keltske populacije u Podunavlju, a posebno u Srijemu. Nalazi srijemskog tipa kasnohalštatskog pojasa su najbrojniji, a tip je datiran u 5. st. pr. Kr. Sastavljen je od članaka s četiri astragalna elementa i ima pravokutnu pločicu s tri petlje za zakopčavanje. Tip Osijek je najstariji tip keltskih astragalnih pojaseva, ide u stupanj Beograd 2, tj. LT C, ostali su tipovi kasnolatenski. Oni su pripisani keltskim Skordiscima i dio su ženskog kostima. Inspiracija za izvedbu pojasa pomoću astragaloidnih glavica igala stigla je na južnoliburnski teren iz unutrašnjosti, iz centralnog Balkana i iz Podunavlja, a datacija nalaza iz Dragišića je najranije 5./4. st. pr. Kr.