(untitled) (Archaeologia Adriatica, 2009)
Na prostoru sjeverne Dalmacije spaljivanja umrlih primjenjuje se u rano brončano doba (cetinska kultura − Ervenik, Podvršje/Matakov brig, Nadin, Krneza/Duševića glavica (?), u starije željezno doba, odnosno, na samom početku te epohe, na prijelazu 10/9.st.pr.Kr. (Nadin, humak 13, Krneza/ Jokina glavica), kroz helenizam (Dragišić) i, napokon, u procesu romanizacije Liburna. Unatoč novootkrivenim bitnostima o kultu mrtvih u brončano doba u nadinskoj mikroregiji, humak iz Podvršja/Matakov brig najpogodniji je za analizu cetinske incineracije u sjevernoj Dalmaciji gdje nisu poznata spaljivanja pokojnika iz srednjeg brončanog doba. Tri keramičke žare (grobovi 4, 13) u humku 13 iz Nadina, s dominacijom inhumiranih pokojnika (9-6.st. pr. Kr.), prvi su primjer incineracije u liburnskom kontekstu. Intenzitetom i vremenom spaljivanja pokojnika, te oblikom žara, liburnskoj kulturi u jadranskom svijetu najsrodnija je picenska. Liburnska i picenska incineracija konvergentne su pojave: odraz su zajedništva kasnog urnenfelder svijeta 10/9 - 8.st.pr. Kr. i posljedica kulturno-etničkih dodira u zatvorenom krugu od Podunavlja, jugoistočnoalpskog prostora do Apeninskog poluotoka.Također su plod određenih manjihmigracija; konkretno, kod Picena (uz nesumnjivi proto/villanova utjecaj) iz transjadranskog pravca, a kod Liburna vjerojatno negdje sa sjevera, iz zaleđa. U tom krugu, na Jadranu, u prvim stoljećima željeznog doba kulturna interakcija Liburna, Histra (sa širim zaleđem) i Picena okvir je za analizu liburnskog spaljivanja. Najnovija iskapanja na planiranoj liburnsko-rimskoj nekropoli u Nadinu (Nedinum) dala su nove podatke o prostornom, vremenskom i simboličnom (religijskom, društvenom) odnosu autohtone liburnske i rimske komponente u doba romanizacije koja donosi prvo intenzivno spaljivanje pokojnika u sjevernoj Dalmaciji.