Archaeologia Adriatica je znanstveni časopis u kojem se objavljuju radovi primarno arheoloških, ali i njima bliskih metodoloških, povijesnih, povijesno umjetničkih, antropoloških, etnoloških, muzeoloških i inih rasprava vezanih uz Jadran i njegova limitrofna područja na kojima su u različitim arheološko-povijesnim razdobljima prapovijesti, antike te srednjeg i novog vijeka formirane brojne kulturološke cjeline. Nakladnik: Sveučilište u Zadru, Odjel za arheologiju ISSN (Online) 1848-9281 ISSN (Tisak) 1846-4807 DOI: https://doi.org/10.15291/archeo Časopis je indeksiran u sljedećim akademskim bazama: HRČAK, DOAJ, SCOPUS i ERIH PLUS. Časopis izlazi jednom godišnje. Objavljuje se dvojezično (hrvatsko-engleski, s mogućnošću objave i na nekom drugom svjetskom jeziku). Časopis autorima ne naplaćuje objavljivanje članaka. Radovi prolaze kroz dvostruko slijepi recenzijski postupak (double blind peer-reviewed) te se ne honoriraju. Archaeologia Adriatica je časopis u otvorenom pristupu. Korisnici smiju kopirati i distribuirati materijal te mijenjati, preoblikovati ili prerađivati materijal sve dok citiraju izvornik na odgovarajući način. Sadržaj časopisa u cijelosti je besplatno dostupan na: Archaeologia Adriatica (unizd.hr) Archaeologia Adriatica (srce.hr) Korisnici smiju kopirati i distribuirati materijal te mijenjati, preoblikovati ili prerađivati materijal sve dok citiraju izvornik na odgovarajući način, sukladno CC BY licenci. Autori koji objave rad u časopisu Archaeologia Adriatica zadržavaju autorska prava nad svojim radom i pravom na objavljivanje bez ograničenja.
Tauriana: antičko naselje u Nov Dojranu na cesti Via Axia
Antičko naselje Tauriana, smješteno kod današnjeg Nov Dojrana u Sjevernoj Makedoniji, predstavlja važnu arheološku i povijesnu točku kao jedna od posljednjih postaja na jednom od antičkih cestovnih pravaca u rimskom razdoblju – na cesti Via Axia, čija je trasa dokumentirana na poznatoj karti Tabula Peutingeriana. Trasa Via Axia protezala se od Thessalonice prema sjevernoj granici Rimskog Carstva kroz dolinu rijeke Vardar (antički Axius) još u ranoj antici. Dolina rijeke Vardar služila je kao drevna komunikacijska ruta još od antike, povezujući različite regije i olakšavajući trgovinu, vojne kampanje i kulturnu razmjenu između juga i sjevera, osobito u ranom antičkom razdoblju. Iako za Taurianu ne postoje mnogi pisani izvori, arheološka istraživanja područja Nov Dojrana otkrivaju važne nalaze koji ukazuju na to da je ovo bilo važno naselje s urbanim elementima u razdoblju Rimskog Carstva. Naime, na cijelom prostoru suvremenog naselja Nov Dojran pronađeni su ostaci građevina, nekropole i veliki broj pokretnih nalaza, poput keramike, kovanica i nakita, koji se datiraju u ranorimski i kasnorimski carski period. Ova arheološka svjedočanstva ukazuju da Tauriana nije bila samo tranzitna točka u cestovnoj mreži između različitih dijelova Rimskog Carstva, već i važan urbani centar s ekonomskom i kulturnom funkcijom. Iako, za razliku od drugih antičkih gradova i naselja u Makedoniji, nije detaljno istražena i ostaje u sjeni većih centara, Tauriana predstavlja ključan pokazatelj za razumijevanje regionalne uloge Dojrana u antičko doba, osobito u kontekstu integracije ovog prostora u sustav Rimskog Carstva.
Autorska prava (c) 2025 Andrijana Petkovska https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sara Popović, Starogradsko polje: studija arheološkog krajolika, Zagreb: Hrvatska sveučilišna naklada, Arheološki muzej u Zagrebu i Muzej Staroga Grada, 2020.; 255 str. | Silvia Bekavac i Željko Miletić, Kulturni krajolik Biokova: reciklaže u kršu, Zadar: Sveučilište u Zadru i JU Park prirode Biokovo, 2024.; 210 str.
Sara Popović, Starogradsko polje: studija arheološkog krajolika, Zagreb: Hrvatska sveučilišna naklada, Arheološki muzej u Zagrebu i Muzej Staroga Grada, 2020.; 255 str. Silvia Bekavac i Željko Miletić, Kulturni krajolik Biokova: reciklaže u kršu, Zadar: Sveučilište u Zadru i JU Park prirode Biokovo, 2024.; 210 str.
Autorska prava (c) 2025 Jadran Kale https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Zašiljeno koštano oruđe iz brončanodobnog Stobreča
Ovaj rad pruža prvu studiju grupe zašiljenih koštanih oruđa iz nedavno otkrivenog i dijelom istraženoga prapovijesnog naselja na području današnjeg Stobreča kod Splita, odnosno, po svemu sudeći, njegova srednjeg i kasnog brončanodobnog horizonta. Provedene su detaljne analize sirovine, tehnologije izrade, tipologije i funkcije kako bi se rekonstruirali aspekti svakodnevnog života ove prapovijesne zajednice te produbio uvid u njezine ekonomske aktivnosti i strategije iskorištavanja resursa. Istraživanje je pokazalo dominantnu upotrebu kostiju domaćih životinja, uz prisutnost lovne komponente. Morfološke karakteristike kostiju, kao i razvijene metode obrade, bile su ključne za oblikovanje oruđa poput probojaka, šila, igala i projektila. Funkcionalna interpretacija, temeljena na mikroskopskoj analizi tragova, ukazuje na obradu kože i biljnih vlakana te tekstilnu proizvodnju, kao i potencijalnu upotrebu u lovu ili ratovanju. Obogaćujući skromnu građu o prapovijesnim koštanim izrađevinama na istočnojadranskom priobalju, ova studija istodobno naglašava važnost interdisciplinarnoga holističkog pristupa za cjelovitu rekonstrukciju prapovijesnih praksi.
Autorska prava (c) 2025 Antonela Barbir, Marina Ugarković https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
O jednom tipu amforoidnih pitosa sa željeznodobnih gradina otoka Korčule
Angažman na proučavanju gradinskih naselja otoka Korčule u posljednje je vrijeme dobio na intenzitetu, prije svega arheološkim istraživanjima na gradini Kopila kod Blata i Stine kod Žrnova. Uz to, pojedina gradinska naselja bila su i mjestom višestrukih rekognosciranja, a jedno je od njih i Smokviška gradina, pozicionirana nad glavnom transverzalom koja spaja zapadni i središnji dio otoka. Navedena tri lokaliteta mjesta su nalaza specifičnih keramičkih predmeta koji po morfološkim odlikama odgovaraju amforama, no po dimenzijskima i tehnološkima skladišnim posudama tipa pitos. U radu se raspravlja o potencijalnim uzorima za njihovo oblikovanje te donosi viđenje njihova vremenskog, ishodišnog i namjenskog određenja, i to u kontekstu do sada poznatih okolnosti života mlađe željeznodobnih zajednica otoka Korčule.
Autorska prava (c) 2025 Igor Borzić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Novi doprinos poznavanju gradinskih lokaliteta otoka Visa
Terenska istraživanja na Visu provedena 2022. i 2024. omogućila su upotpunjavanje dosadašnjih razumijevanja prapovijesne mreže naselja i njihovih funkcija te otočne društvene dinamike. Pregled lokaliteta Grodac i Štracine omogućio je revizije dosadašnjih interpretacija. Na Grodcu su precizirane granice gradinskog prostora, dok je na Štracinama revidirana dosadašnja hipoteza o gradinskom naselju. Analizom pokretnog materijala iznose se novi dokazi o trgovinskoj razmjeni između urođeničkih zajednica i Grka tijekom željeznog doba, a nadopunjen je i vremenski horizont pojedinih lokaliteta. Terenskim pregledom prapovijesnih gomila i gradina utvrđeni su sustavi vizualne komunikacije između ključnih točaka koje su omogućavale strateški nadzor nad kopnenim i plovnim putovima.
Autorska prava (c) 2025 Filip Budić, Ivo Ćevid, Mila Erceg, Petra Grizelj, Vinko Udiljak https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
U radu predstavljamo dva nova AMS14C datuma dobivena datiranjem koštanih artefakata iz špilje Kopačine (otok Brač), koji predstavljaju važan doprinos razumijevanju kronologije ovoga nalazišta. Dobiveni datumi uspoređeni su s ranijim rezultatima radiokarbonskog datiranja te kritički razmotreni u odnosu na postojeće interpretacije kulturne stratigrafije. Rezultati upućuju na određeni stupanj miješanja slojeva, ponajprije kao posljedicu arbitrarnog sustava iskopavanja provedenog tijekom ranijih kampanja, što ističe potrebu za oprezom pri korištenju rezultatima dosad provedenih kvantitativnih analiza litičke i faunske građe. U širem kontekstu istočnojadranskog mezolitika, novi datumi dodatno dovode u pitanje hipotezu o postojanju pouzdano definiranih mezolitičkih horizonata u Kopačini te potvrđuju važnost revizijskih istraživanja temeljenih na suvremenim metodološkim standardima, uključujući precizno dokumentiranje stratigrafije i integriranu analizu različitih kategorija materijalne kulture.
Autorska prava (c) 2025 Nikola Vukosavljević https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Rezultati podvodnoga arheološkog istraživanja nalazišta Pod Narat u uvali Lučina u Brbinju na Dugom otoku
Godine 2013. rekreativni ronilac iz Brbinja otkrio je podmorsko arheološko nalazište u uvali Lučina u naselju Brbinj na Dugom otoku. O otkriću je obavijestio arheologe iz Međunarodnog centra za podvodnu arheologiju u Zadru, koji su potvrdili da je riječ o novovjekovnom lokalitetu. Većina pronađenoga arheološkog materijala sastoji se od ostataka građevinskih elemenata poput opeke i žbuke, ali i brojnih ulomaka keramike, stakla, lula za duhan te drugih manjih artefakata. Tijekom tri arheološke kampanje lokalitet je u cijelosti istražen i dokumentiran. Utvrđeno je da je riječ o heterogenom otpadu koji je vjerojatno služio za stabilizaciju broda tijekom plovidbe, a potom je izbačen u uvalu Lučina prije ukrcaja tereta. Na temelju pronađenih predmeta lokalitet se datira u ranu drugu polovicu 18. stoljeća.
Autorska prava (c) 2025 Roko Surić, Maja Kaleb, Luka Bekić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Bizantski novac iz Muzeja franjevačkog samostana Sv. Ante Padovanskog – Humac (Ljubuški, BiH)
U radu se donosi 38 bizantskih kovanica koje se čuvaju u Muzeju franjevačkog samostana sv. Ante Padovanskog na Humcu kod Ljubuškog u Bosni i Hercegovini. Dosad ih velika većina nije bila objavljena. U Muzej na Humcu dospjele su uglavnom donacijama svećenika. Najstarije kovanice datiraju se u razdoblje Anastazija I. (491. – 518.), a najmlađe u vrijeme Emanuela I. Komnena (1143. – 1180.). Najviše kovanica pripada vremenu Justinijana I. (527. – 565.) i grupi tzv. anonimnih folisa iz 10./11. stoljeća. Kovanice većinom dolaze iz konstantinopolske kovnice, a pojedini primjerci i iz kovnica u Nikomediji, Antiohiji, Kiziku te Solunu, uz jedan primjerak iz pretpostavljene salonitanske kovnice. Među rjeđe primjerke ubrajaju se zlatnik Konstantina IV. (668. – 685.) i srebrnjak Lava VI. (886. – 912.). U zbirci se nalaze i dva zlatnika Romana III. Argira (1028. – 1034.). Iako ni za jednu kova nicu nije poznato točno mjesto nalaza, može se razložno pretpostaviti da potječu iz Hercegovine, točnije, s prostora hercegov ačke franjevačke provincije.
Muzej franjevačkog samostana sv. Ante Padovanskog Humac
Autorska prava (c) 2025 Tomislav Fabijanić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Slučaj ankilozantnog spondilitisa na lokalitetu Žumberak – sv. Nikola biskup
Ankilozantni spondilitis jest progresivna, nezarazna i kronična upalna reumatska bolest kod koje dolazi do kalcifikacije vezivnog tkiva, najčešće na sakroilijačnim zglobovima, zglobovima kralježnice i kostovertebralnim zglobovima. U zadnjim stadijima bolesti kralježnica poprima izgled „bambusova štapa”. Oboljeli se svakodnevno moraju nositi s kroničnom boli, deformacijama i smanjenom pokretljivošću. Kasni stadiji bolesti dovode do respiratorne insuficijencije, gubitka neuroloških funkcija, pa čak i do smrti. Ovo istraživanje bavi se osteološkim ostacima mladog muškarca iz groba 313 s ranonovovjekovnoga arheološkog lokaliteta Žumberak – sv. Nikola biskup. Na kostima su uočene osteološke promjene konzistentne s promjenama karakterističnima za ankilozantni spondilitis. Prisutnost promjena, kao i stupanj razvijenosti bolesti, upućuju na vrlo brzo i agresivno napredovanje bolesti. Muškarac je imao vrlo izraženu kifozu u predjelu prsne kralježnice te lordozu u vratnoj kralježnici. S obzirom na prisutno sužavanje intervertebralnog prostora između vratnih kralježaka koje dovodi do kompresije leđne moždine, ankilozantni spondilitis najvjerojatniji je uzrok smrti muškarca. Diferencijalnim dijagnozama odbačeno je da je riječ o difuznoj idiopatskoj koštanoj hiperostozi, reaktivnom artritisu, meloreostozi, reumatoidnom artritisu i psorijatičnom artritisu. Ovo je prvi opisani slučaj ankilozantnog spondilitisa iz kontinentalne Hrvatske i iz perioda ranoga novog vijeka.
Autorska prava (c) 2025 Anita Adamić, Anamarija Uglešić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Morske školjke roda glycymeris spp. iz kasnoga gornjeg paleolitika istočnog Jadrana –doprinos arheomalakološkim istraživanjima
Malakološki ostaci česti su na arheološkim nalazištima, a uključuju cjelovite ili fragmentirane ljušture puževa, školjkaša i koponožaca. Arheomalakologija, disciplina usmjerena na proučavanje takvih ostataka, omogućuje sagledavanje različitih aspekata prapovijesnog života – od ekonomije i prehrane do društvenih običaja i simbolike. Recentna istraživanja morskih školjki naglašavaju njihovu višestruku ulogu još od donjeg paleolitika, gdje su korištene kao ukrasi, alatke, spremnici i posude. Među vrstama koje se ističu svojom funkcionalnom raznolikošću posebno se izdvajaju školjke roda Glycymeris spp. U dosadašnjim su istraživanjima prapovijesnih nalazišta istočnog Jadrana nalazi školjki roda Glycymeris najčešće interpretirani kao osobni ukrasi, dok njihova moguća utilitarna funkcija nije bila sustavno razmatrana. Ovaj rad donosi pregled nalaza Glycymeris spp. iz kasnog gornjeg paleolitika s područja istočnog Jadrana, sažima dostupne podatke o njihovu kontekstu, očuvanosti i morfološkim karakteristikama. Usporedbom s recentnim istraživanjima o funkciji i ulozi morskih školjki u prapovijesnim kontekstima, ukazuje se na raznolikost interpretacija i potrebu za budućim funkcionalnim analizama koje bi mogle rasvijetliti višestruke uloge školjki roda Glycymeris u zajednicama istočnog Jadrana.
Autorska prava (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
„Lončarsko kolo”. Keramički predmeti izrađeni u kalupu u jonsko-jadranskom bazenu od glavnih radionica do njihovih ogranaka
Helenistička keramika izrađena u kalupu pojavljuje se u Ateni u posljednjoj četvrtini 3. stoljeća pr. Kr., a nadahnuće crpi ponajprije iz metalnih predložaka. Proizvodnja se brzo širi preko novonastalih radionica u Maloj Aziji i diljem istočnoegejskog područja te se uskoro učvršćuje na području srednjeg Mediterana. Jonsko-jadranski bazen postaje jedno od najvažnijih područja uključenih u produkciju ove kategorije keramike. Među poznatim proizvodnim područjima ističe se područje južnog Ilirika, s Dračem kao glavnim središtem. Na nekoliko drugih lokacija vjerojatno su djelovale satelitske radionice Dirahija, na što ukazuju izrazite sličnosti morfološkog i dekorativnog repertoara izrađene keramike.
Autorska prava (c) 2025 Carlo De Mitri https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Bibliografija profesora emeritusa Brunislava Marijanovića
Autorska prava (c) 2025 Ana Marinović https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
O životu i djelu profesora emeritusa Brunislava Marijanovića
Autorska prava (c) 2025 Josipa Baraka Perica https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Prilog poznavanju kasnosrednjovjekovne i novovjekovne kermanike u Dalmaciji – nalazi sa zadarskog Muraja
U radu se analiziraju nalazi keramike pronađeni prilikom arheoloških istraživanja povijesne jezgre Zadra 2021. godine. Lokalitet se nalazi u neposrednoj blizini gradskih bedema – Muraja. Uz ostale nalaze otkrivena je znatna količina keramike, a ovdje se obrađuju nalazi grube keramike i keramike od pročišćene gline. Navedena keramika kao i ostali nalazi pripadaju razdobljima kasnog srednjeg i novog vijeka.
Autorska prava (c) 2025 Karla Gusar, Ana Karađole https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Fibule tipa Certosa Ic, Id i Ie u kontekstu novih nalaza iz Nadina
Fibule tipa Certosa Ic i Id odavno su prepoznate kao kronološki mlađa, za liburnsko i japodsko područje autohtona inačica u bogatom korpusu raznolikih prerada široko rasprostranjenih i kvantitativno iznimno dobro zastupljenih fibula Certosa vrste. Njihov broj znatno je povećan recentnim sustavnim istraživanjima nekropole na ravnom u Nadinu s novootkrivena 42 primjerka. Zajedno s prethodno publiciranim dvjema fibulama iz grobnice 1 u Nadinu, njihova je ukupna količina u Nadinu premašila 40 % u udjelu cjelokupnoga poznatog korpusa fibula tipa Certosa Ic i Id. U članku se raspravlja o nadinskim, ali komparativno i ostalim fibulama ove vrste uz poseban osvrt na njihovu tipološko-kronološku problematiku. S obzirom na tipološku varijabilnost nadinskih primjeraka, predloženo je uvođenje nove inačice neukrašena luka (Ie) s trima podvarijantama (Ie1, Ie2 i Ie3), a vrijeme konačne uporabe fibula tipa Certosa Ic, Id i Ie neznatno je produženo i kroz (barem) prvu polovicu 1. st. pr. Kr.
Prostorna distribucija i unutarnja organizacija naselja sopotske kulture na vinkovačkom području
Na temelju prikupljenih podataka u posljednjih tridesetak godina daje se topografska slika jednog geografskog područja (vinkovačkog kraja) tijekom trajanja sopotske kulture. Nalazišta/naselja su topografski sagledana s ciljem dobivanja obrasca korištenja prostora u krajoliku u navedenom razdoblju te određivanja i opisivanja njihove veličine, arhitekture i organizacije prostora. Rezultati arheoloških istraživanja pokazuju složenu mrežu gusto naseljenih mjesta, te je ovaj prostor iznimno važan za poznavanje infrastrukturne i materijalne ostavštine sopotske kulture tijekom njezina trajanja od kraja 6. i tijekom 5. tisućljeća pr. Kr.
višeslojna naselja zatvorenog/utvrđenog tipa
Tragovi maslinarstva u prapovijesti istočnog Jadrana
U radu se objavljuju primjeri ostataka ploda maslina iz prapovijesnog vremena na istočnoj obali Jadrana, počevši od neolitika pa sve do željeznog doba. Fizički ostatci koštica masline pronađeni su na četirima prapovijesnim lokalitetima, od kojih se tri danas nalaze ispod morske razine. Najranija poznata pojava masline zabilježena je u neolitiku, dok je početak kultivacije masline na našoj obali dokazan u vrijeme oko 1400 godina prije Krista na nalazištu Turanj – Ričul.
Autorska prava (c) 2025 Mate Parica https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Srednjoeuropski elementi na srednjem Jadranu i njegovu zaleđu u rano brončano doba – rekapitulacija
Istraživanje je uputilo na komplementarnu sliku triju glavnih elemenata, kao indikacije kontakata između prostora srednjeg Jadrana i njegova zaleđa s kulturama ranoga brončanog doba u srednjoj Europi. Istraživanjima je obuhvaćena materijalna kultura iz naselja (licenska lončarija), vojna oprema, odnosno oružje (bodeži s punim drškom) te nošnja (igla s ušicom). Na temelju njihove tipološke analize i njihove rasprostranjenosti, koje pokazuju da se u određenim segmentima međusobno prostorno i vremenski prekrivaju, zaključujemo da su to, u okviru posuške skupine, pokazatelji jednog te istoga kulturnog, a moguće i migracijskog događanja tijekom ranoga brončanog doba.
Autorska prava (c) 2025 Biba Teržan, Ana Kruh https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Rezultati probnoga arheološkog istraživanja neolitičkog nalazišta Pod Jarugom
Probno arheološko istraživanje neolitičkog nalazišta Pod Jarugom u Podgrađu provedeno je u ožujku 2022. godine. Istraživanje je provedeno s ciljem utvrđivanja stratigrafskih i kulturnih odnosa na nalazištu, kronometrijskog datiranja nalazišta, te utvrđivanja potencijala za buduća sustavna arheološka istraživanja. Istražena je jedna probna sonda površine 3 m2. Nalazište je pripisano srednjem neolitiku, odnosno danilskomu ukrasnom stilu.
Ukrasni predmeti od školjki s lokaliteta Osijek – Hermanov vinograd
Ljušture mekušaca među najranijim su sirovinama kojim se ljudska vrsta koristila za izradu ukrasa. Privlačile su pripadnike roda Homo još od srednjeg paleolitika svojim bojama, oblicima, teksturom površine, kao i podrijetlom (s obale mora, s velike udaljenosti i sl.). Tijekom neolitika i eneolitika školjke se nastavljaju upotrebljavati za izradu različitih predmeta, prije svega za dekorativne svrhe, a osobito su marinske školjke Spondylus i Glycymeris bile široko rasprostranjene u većem dijelu Europe. Njihova distribucija pokazuje živu mrežu trgovine i razmjene koja je postojala među prapovijesnim zajednicama, ali i oslikavala simboličke vrijednosti. Rasprostranjenost nakita od ljuštura mekušaca, njegovi oblici, način korištenja, simboličko značenje, stalno se dopunjuju novim nalazima i novim podatcima, i na taj način doprinose boljem razumijevanju fenomena nakita od ovih sirovina. U ovom radu bit će predstavljeni ukrasni predmeti od školjki otkriveni tijekom arheoloških istraživanja na lokalitetu Hermanov vinograd u Osijeku, iz cjelina koje pripadaju sopotskoj kulturi.
Keramički materijal uobičajena je i često najzastupljenija vrsta nalaza na arheološkim nalazištima te su od mlađega kamenog doba brojni nalazi ulomaka lončarije tipičan rezultat arheoloških iskopavanja. Ipak, od srednjeg vijeka lončarija postaje izniman nalaz na grobljima oko crkava, a zbog često intenzivnog ukopavanja pokojnika obično je lišena izvornih konteksta. Unatoč tomu, moguće je pretpostaviti da kontinuirano ukopavanje neće nužno rezultirati premještanjem materijala na veće udaljenosti te da koncentracija ulomaka keramike na određenom prostoru može biti naznaka područja, intenziteta i vrste aktivnosti tijekom određenog razdoblja. Time njezina pojava, specifične tehnološke, tipološke i kronološke značajke te učestalost i distribucija mogu proširiti uvid u načine korištenja istraživanog prostora. Iz tog je razloga ovaj rad posvećen razmatranju informativnog potencijala keramičkih nalaza nađenih većinom izvan izvornih konteksta, najčešće u zapunama brojnih grobova ukopanih oko crkve Uznesenja Blažene Djevice Marije u mjestu Gori, smještenom oko osam kilometara jugozapadno od Petrinje. Na temelju analize značajki tehnike izrade te očuvanih tipoloških karakteristika, prikupljeni keramički materijal tipološko-kronološki je determiniran. U skladu s definiranim vremenskim opredjeljenjem, u GIS okruženju provedena je analiza obrazaca njegove pojave, učestalosti i distribucije na nalazištu. Time je otvorena mogućnost izvođenja određenih pretpostavki i donošenja pojedinih zaključaka o obrascima korištenja ovog prostora tijekom različitih vremenskih perioda.
Stubci s protomama Jupitra-Amona i Gorgone iz Zadra i problem njihova arhitektonskog konteksta
ikonografske i funkcionalne točke gledišta stubci s protomama Jupitra-Amona i Gorgone (Meduze) najinteresantniji su, ali i najkontroverzniji elementi skulpturalne dekoracije Foruma antičkog Jadera. Njihov arhitektonski kontekst ni do danas nije nedvojbeno razjašnjen. Zaslužni istraživač Foruma M. Suić isprva je smatrao da su stajali unutar čeone balustrade kapitolijskog hrama. Iako su danas upravo tako prezentirani, tu pretpostavku demantira nekoliko detalja izrade. S vremenom ih je očito postao svjestan i Suić, koji je stubce naknadno pripisao „gornjoj balustradi“ severske bazilike. Tu mogućnost, međutim, negiraju stilske, tehnološke i ikonografske pojedinosti, koje pokazuju da su stubci znatno stariji. Suićevu atribuciju bazilici u nekim tekstovima prati crtaća dokumentacija koja stubce igrom slučaja prikazuje unutar galerije forumskog trijema, a upravo je to položaj u koji se stavljaju formom i dekoracijom slični stubci iz Pule. Nedavno otkriće dobro očuvanog pluteja u funkciji ograde između zadarskih stubaca omogućilo je točniju projekciju duljine tih elemenata, a time i udaljenosti na kojoj su stubci izvorno stajali. U radu se na temelju novih spoznaja i recentne literature preispituju mogućnosti arhitektonske kontekstualizacije zadarskih stubaca, ali i druga važna pitanja u vezi s rekonstrukcijom trijema zadarskog Foruma kao najizglednijeg kandidata za njihov smještaj: dimenzije stupova, visina trijema, pripadnost stupova iz prizemlja i matroneja Sv. Donata.
Kakve veze imaju Brezovljani s Butmirom?
Otkriće nekoliko ulomaka keramičkih posuda s karakterističnim stilskim obilježjima butmirske kulture na lokalitetu Brezovljani, nedaleko od Križevaca, koji se kulturno pripisuje protolenđelskom horizontu, potaknulo je ponovna promišljanja o odnosima dviju pojava: lenđelske i butmirske. Tim prije jer je i na lokalitetu Becsehely u južnom dijelu mađarske Transdanubije, koji uglavnom pripada lenđelskomu kulturnom krugu, uočena slična situacija prisutnosti butmirske keramike.
horizont lenđelske kulture Brezovljani-Lužianky- Sé
Grob iz starijeg željeznog doba s groblja Nakovana – Zmijna (poluotok Pelješac)
Prapovijesno gradinsko naselje Grad u Nakovani jedno je od najistaknutijih naselja iz brončanog i željeznog doba na južnom dijelu istočnojadranske obale. O njegovoj važnosti kao i kompleksnom kulturnom krajoliku u kojem se nalazi, osim do sada pronađene materijalne ostavštine, svjedoče i brojne kamene gomile koje se nalaze u okolici Grada, posebno na brdu Zmijnoj. S obzirom na pretpostavljenu kontinuiranu naseljenost Grada sve do kraja željeznog doba, očekivalo se i postojanje ravnih grobova, što su istraživanja provedena 2020. godine i potvrdila. Na južnim padinama brda Zmijne otkrivena su dva groba na ravnom smještena u blizini mlađih kamenih gomila. Grob smješten pri vrhu brda, na osnovi pronađenih nalaza, datiran je u starije željezno doba. Ostatci više pokojnika bili su položeni u prirodnu udubinu i pokriveni većim kamenim blokovima. U grobu su, osim keramičkih ulomaka, pronađeni predmeti nakita i nošnje koji upućuju na kulturne kontakte sa zaleđem te prostorom zapadnog Balkana na kojem je starije željezno doba obilježeno razvojem glasinačke kulture.
Novac gradova Arpija i Dirahija s istraživanja na solinskoj Zaobilaznici
U tekstu se objavljuju dva primjerka novca iz helenističkog razdoblja otkrivena tijekom zaštitnih arheoloških istraživanja na Zaobilaznici 1986. i 1987. godine. Na solinskom području novac iz helenističkog razdoblja nije čest nalaz. Do sada su s područja Solina dokumentirani nalazi novca Herakleje, Dirahija, Apolonije, Sifnosa, zatim brončani novac Ise te novac Aleksandra Makedonskog.
„Zajednica sa Skadarskog jezera” na prijelazu iz bakrenog u brončano doba
Visoki kneževski humci s velikim grobnicama u obliku cista izrađenima od vapnenačkih ploča koji sadržavaju izuzetno bogate grobove, kao i oni sa jednostavnijim grobovima koji sadržavaju samo setove keramike, ukazuju na važnost zajednice i omogućavaju preciznije definiranje njezina kulturnog konteksta. Grobnice su geografski ograničene na malo područje između Kotorskog zaljeva, Skadarskog jezera i doline rijeke Zete u Crnoj Gori. Specifična grobna arhitektura, zgrčeni položaj pokojnika te istaknuti metalni i keramički predmeti ukazuju na osobitu kulturnu pojavu s poveznicama koje moguće sežu do Bliskog istoka. Humci s grobnicama u obliku kamenih cista, i oni pripadnika elite i oni s jednostavnijim keramičkim prilozima, predstavljaju istaknutu zajednicu koja je doživjela svoj procvat u razdoblju prijelaza iz mlađeg bakrenog u starije brončano doba, između 4. i 3. tisućljeća pr. Kr. U prošlosti su jedinstveni žigosani i urezani ukrasi na keramici doveli do pogrešnog povezivanja tih utjecajnih kneževa sa zajednicama u gornjojadranskom zaleđu i Ljubljanskom barju, kao i s vučedolskom kulturom, koja potječe iz istočne Slavonije i Srijema na desnoj obali Dunava. Uz dužno poštovanje prema trudu koji su naši znanstveni prethodnici uložili u praćenje procesâ davne prapovijesti, interpretacija „crnogorskog kneževskog horizonta”, koji predstavlja jednu od prvih prapovijesnih elita iz najviših društvenih slojeva, zahtijeva preciznost i odgovarajuću hijerarhiju. Nakon otkrića nekoliko humaka s grobnicama u obliku cista i kraljevskih insignija postalo je jasno koliko je veliko bilo područje na kojem je obitavala ova zajednica za koju, među ostalim i s obzirom na humke s područja susjedne Albanije, predlažemo ime „zajednica sa Skadarskog jezera” s prijelaza iz bakrenog u brončano doba.
Lasinjska kultura u Bosni i Hercegovini - u svjetlu nalaza bočice iz Visokog brda u Lupljanici kod Dervente
Na prostoru Bosne i Hercegovine ustanovljeno je vrlo malo lasinjskih lokaliteta te je taj prostor označen kao periferni prostor rasprostiranja ove kulture. Do sada je karakteristična lasinjska keramografija potvrđena na sedam lokaliteta u Bosni i Hercegovini: Zemunica u Radosavskoj kod Banjaluke, Visoko brdo u Lupljanici, Vis u Modranu kod Dervente, Donji Klakar kod Bosanskog Broda, Gornja Tuzla u Tuzli, Biograd u Pruscu kod Donjeg Vakufa i Stari grad Cazin. U radu se prikazuje nalaz bočice lasinjske kulture s lokaliteta Visoko brdo u Lupljanici kod Dervente, čime se potvrđuje važnost revizijskih istraživanja, kao i obrade nalaza sa starih istraživanja lasinjske kulture.
Vela Pećina kod Kali na Ugljanu - novo nalazište kasnoga gornjeg paleolitika na sjevernodalmatinskim otocima
U radu se iznose rezultati probnog iskopavanja Vele pećine kod Kali na otoku Ugljanu, s naglaskom na rezultate tehno-tipološke i petrografske analize litičkog skupa nalaza. Razmatra se značenje lokaliteta u mreži naseljavanja gornjopaleolitičkih lovaca sakupljača s obzirom na vremensko razdoblje potvrđeno radiokarbonskim datiranjem i geografski položaj lokaliteta na rubu danas potopljene Jadranske nizine.
Tijekom 2015. godine, u suradnji Sveučilišta u Zadru i Sveučilišta u Maineu (SAD), započela su sustavna istraživanja Gradine u Nadinu. Pet probnih sondi istraženo je na različitim položajima unutar areala naselja definiranog tzv. megalitskim bedemom da bi se omogućilo razumijevanje dubine depozita, kronološka sekvencija i integritet arheološkog zapisa. Preliminarni rezultati pokazuju složenu kulturnu stratigrafiju koja u pojedinim sondama prelazi 2 m dubine i potvrđuju intenzivan razvoj zajednice koja je obitavala na Gradini u Nadinu tijekom željeznog i rimskog doba. Naselje starijeg željeznog doba još uvijek nije potvrđeno, iako je ono, sudeći po istraženom dijelu pripadajuće nekropole na ravnom, moralo egzistirati. U mlađem željeznom dobu iskorišten je širi prostor koji, čini se, uglavnom odgovara antičkim gabaritima naselja. Najvažnija fizička transformacija naseobinskog tkiva povezuje se s nastupom rimske faze nadinske povijesti kada Nedinum stječe status municipija. Na izmaku kasne antike položaj je napušten da bi ponovno zadobio važnost tijekom kasnog srednjeg, odnosno novog vijeka. Tada se na Gradini gradi utvrda u sustavu obrane Mlečana, a zatim i Osmanlija, čiji ostatci sačuvani do visine od nekoliko metara dominiraju današnjom vizurom lokaliteta.
Autorska prava (c) 2023 Marina Čelhar, Gregory Zaro https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Dvije kamene gomile kod sela Grab – Krivodol kraj Trilja
Članak predstavlja rezultate preliminarnog istraživanja dviju gomila otkrivenih u području Krivodola kraj Trilja. Na obje su primijećeni tragovi ilegalnoga istraživanja i otvaranja grobnica. Usprkos tome otkrivene su i neke netaknute grobnice građene u obliku grobnih cista. Ukopi u njima bili su skeletni, pa članak donosi i rezultate preliminarnih analiza skeletnih ostataka. Zahvaljujući njima jednu smo grobnicu metodom C14 uspjeli datirati u 2. tisućljeće pr. n. e.
Autorska prava (c) 2023 Helena Tomas, Miroslav Vuković https://creativecommons.org/licenses/by/4.0