(untitled) (Archaeologia Adriatica, 2010)
Osvrnuvši se na postavljenu tezu o pojavi trojagodnih naušnica kod nas tek u kasno doba Srednjeg vijeka, koju je S. Gunjača utemeljio na skupnom nalazu trojagodnih naušnica i novca Ludovika Anžuvinca (1342.-1382.) u zatvorenoj grobnoj cjelini pri istraživanju nekropole uokolo porušene crkve sv. Mihovila u Brnazama kod Sinja, Lj. Karaman u prvom poglavlju naslovljenom "O vremenu pojave trojagodnih naušnica t. zv. Kijevskog tipa u dalmatinskoj Hrvatskoj" u svom članku "Dva hronološka pitanja starohrvatske arheologije" najprije dovodi u pitanje, a zatim odbacuje tu Gunjačinu tvrdnju. Kao glavni argument za potvrdu svoga mišljenja o pojavi trojagodnih naušnica u ranom srednjem vijeku donosi arhivsku fotografiju, iz fototeke Muzeja hrvatskih starina, na kojoj se uz par ostruga karolinškog tipa, koje on datira u IX. st., u zajedničkoj cjelini nalaze i trojagodne naušnice ukrašene filigranom. Suočen s Karamanovom argumentacijom za koju nije imao adekvatnog odgovora Gunjača više ne ulazi u kronološka pitanja naušnica. Iako je od tada prošlo preko pedeset godina u kojima je arheološka znanost uz nove nalaze evoluirala, začuđuje činjenica da mnogobrojni povijesničari umjetnosti i arheolozi koji se bave tipologijom i kronologijom hrvatskog srednjovjekovnog nakita zaobilaze to Karamanovo stajalište, izbjegavajući taj članak i u njemu postavljene argumente kao da nikada nije ni napisan. No, dok god se ne riješi pitanje koje je tu postavio Karaman, sva domišljanja o kronologiji te vrste nakita znanstveno su manjkava i nedosljedna. Ovaj prilog, posvećen zaslužnom arheologu i profesoru J. Beloševiću, rješava postavljenu Karamanovu argumentaciju.