Croatica et Slavica Iadertina znanstveni je časopis Odjela za kroatistiku i Odjela za rusistiku Sveučilišta u Zadru s međunarodnim uredništvom i znanstvenim savjetom, a financira se uz potporu Ministarstva znanosti i obrazovanja Republike Hrvatske. Časopis je pokrenut je 2005. godine kao godišnjak. Od 2011. godine izlazi u dva sveska godišnje u tiskanome i elektroničkome obliku. Elektroničke verzije obaju svezaka objavljuju se najkasnije u prosincu kalendarske godine na koju se broj odnosi. Časopis isključivo objavljuje prethodno neobjavljene radove. Namijenjen je diseminaciji novih rezultata kroatističkih i slavističkih istraživanja, ali objavljuje i rezultate istraživanja iz drugih humanističkih disciplina ukoliko se procijeni da ona kroatistiku i slavistiku potiču na interdisciplinarnost te na teorijske i metodološke inovacije. Uz istraživačke članke, koji se objavljuju u kategorijama izvorni znanstveni članak, prethodno priopćenje, pregledni članak ili stručni članak, časopis objavljuje i kritička izdanja kraćih nepoznatih ili neobjavljivanih vrela koja književnoj historiografiji nameću nova istraživačka pitanja te kritičke prikaze važnih monografija, novih brojeva serijskih publikacija, znanstvenih skupova i mrežnih istraživačkih alata, ali i manji broj prigodnih članaka. Osim na Hrčku (https://hrcak.srce.hr/casopis/164), časopis se u elektroničkome obliku objavljuje i na Mrežnoj izdavačkoj platformi Sveučilišta u Zadru: https://morepress.unizd.hr/journals/csi. Članci se isključivo zaprimaju u elektroničkome obliku slanjem na adresu: csi.unizd@gmail.com. Autorima se ne naplaćuje objava rada. Honorari se ne isplaćuju ni autorima ni recenzentima. Obveze autora, uredništva i recenzenata temelje se na COPE-ovim smjernicama (https://publicationethics.org i https://publicationethics.org/files/u2/Best_Practice.pdf). Sa zaprimljenim prilozima postupa se povjerljivo. Prilozi se pri zaprimanju anonimiziraju kako bi se osiguralo potpuno nepristrano uredničko vrednovanje na temelju sadržaja. Odluku o pokretanju recenzentskoga postupka i izboru recenzenata donosi Uredništvo nakon uvida u prethodno anonimiziran rukopis. Uredništvo zadržava pravo da bez pokretanja recenzentskoga postupka uz pisano obrazloženje odbije rukopise koji su istraživački manjkavi ili im sadržaj nije povezan s djelokrugom časopisa. Odluku o objavljivanju istraživačkih radova i njihovoj kategorizaciji donosi Uredništvo nakon dviju pozitivnih izvanjskih dvostruko slijepih recenzija. Za rukopise koji u prvome krugu recenzija dobiju jednu pozitivnu i jednu negativnu recenziju traži se mišljenje trećega recenzenta. Autorima se omogućuje uvid u anonimizirane recenzije. Časopis se referira u Linguistic Bibliography, Bibliography of Slavic Linguistics, Humanities International Index, Humanities Source Ultimate i European Reference Index for the Humanities, the Social Sciences (ERIH PLUS) and SCOPUS. Nacionalno vijeće za znanost, visoko obrazovanje i tehnološki razvoj časopis je kategoriziralo kao A1 časopis u području humanističkih znanosti (NN 72/2019). Recenzija: dvostruka recenzija, dvostruko slijepa recenzija, tuzemna i inozemna, samo kategorizirani radovi Prva godina izlaženja: 2005 Učestalost izlaženja u godinu: 2 Područja pokrivanja: književnost, filologija, humanističke znanosti - Upute suradnicima (PDF) - Upute recenzentima i recenzentski obrazac (docx) - Dokument o izdavačkoj etici i prava korištenja (docx) - Urednički odbor - kontakti Prava korištenja: Croatica et Slavica Iadertina podržava DOAJ načela otvorenoga pristupa. Časopis autorima ne naplaćuje objavu radova. Autori zadržavaju autorska prava nad svojim radom i pravo na objavljivanje bez ograničenja. Korisnici smiju besplatno i bez odgode čitati, preuzimati, kopirati, distribuirati, tiskati, pretraživati ili stavljati poveznice na materijal te ga mijenjati ili koristiti na druge zakonite načine, uz obavezno citiranje izvornika, sukladno CC BY 4.0 licenci. Zahtjevi za pretplatu na tiskani oblik časopisa šalju se na adresu izdavastvo@unizd.hr
Современные короткометражные фильмы в практике преподавания русского языка как иностранного
Natallia Kabiak: Learn Russian through Contemporary Short Film. London and New York: Routledge Taylor & Francis Group, 2024. ISBN: 978-1-032-73938-0
Autorska prava (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Prvi beramski misal – izdanje iz zlatnoga doba hrvatskoga glagoljaštva
Prvi beramski misal: Hrvatskoglagoljični rukopis iz 15. stoljeća. Sv. 1: faksimil. Biblioteka Spomenici, knjiga 6. Glavni urednik Milan Mihaljević. Staroslavenski institut, Zagreb, 2024., 494 str. Prvi beramski misal: Hrvatskoglagoljični rukopis iz 15. stoljeća. Sv. 2: transliteracija. Biblioteka Spomenici, knjiga 6. Glavni urednik Milan Mihaljević. Staroslavenski institut, Zagreb, 2024., 554 str.
Important Ecolinguistic Insights into the Russian Linguistic Landscape and Discourse
Martin Henzelmann: Linguistik des ökologischen Diskurses. Untersuchungen zu Kommunikationsformen in Ökologie und Umweltschutz in der Russischen Föderation. Berlin, Brüssel: Peter Lang Verlag. 2024. ISBN: 978-363-190-118-2
Nova monografija o jeziku/jezicima u bosanskohercegovačkom zakonodavstvu
Emira Mešanović-Meša: Trojezičnost u bosanskohercegovačkom zakonodavstvu (Biblioteka Bosnistika, Monografije, knjiga 29, Slavistički komitet, Sarajevo, 2025, ISBN: 978-9958-648-40-3)
Povijest, književnost i mehanizmi zla u romanu Oslobađanje đavola Feđe Šehovića
Uz romane Gorak okus duše (1983) i Uvod u tvrđavu (1989), Oslobađanje đavola (1987) dio je trilogije Feđe Šehovića (1930–2025), objavljene pod pseudonimom Raul Mitrovich, koja se smatra reprezentativnom za žanr hrvatskoga novopovijesnog romana. Polazeći od uvida u karakterističnu poetičku dualnost toga žanra – s jedne strane sklonost suvremenim postmodernističkim poetičkim postupcima (intertekstualnost, propitivanje granica istine i fikcije te odnosa povijesti i književnosti), a s druge strane oslanjanje na tradicionalne elemente povijesnog romana (moralna struktura, didaktičnost) – Šehovićev se roman analizira iz dvaju aspekata. Prvi se odnosi na intertekstualne strategije i ironijski dijalog s historiografskim diskursom, kojima se potkopava dominantna naracija o dubrovačkom potresu 1667. godine te uspostavlja protupripovijest kojom se razobličuje kulturni mit o Dubrovačkoj Republici. Drugi, moralistički aspekt, povezan s naslovnim motivom „oslobađanja đavola”, uključuje razmatranje zla kao antropološke konstante i pokretačke sile povijesti. Koncept povijesti u romanu, koji podrazumijeva cikličko ponavljanje nasilnih obrazaca, osvjetljuje se iz perspektive mimetičke teorije Renéa Girarda, pri čemu se ukazuje na manifestacije žrtvenog mehanizma na različitim razinama teksta. Dvostruka analitička vizura ukazuje na ambivalentne konotacije odnosa književnosti i povijesti: dok roman intertekstualnim procedurama relativizira i briše granice historije i fikcije, on ih istodobno svojom moralnom strukturom ponovno uspostavlja, pri čemu književnost stječe status privilegiranog medija moralne spoznaje.
Jazyková krajina jako indikátor sociolingvistické situace v dolní oblasti Vítkovice (Ostrava)
Studie se zabývá jazykovou krajinou Dolní oblasti Vítkovice (DOV) v Ostravě a analyzuje přítomnost polštiny jako indikátoru zdejší aktuální sociolingvistické situace. Jazyková krajina je chápána jako komplex jazykových projevů ve veřejném prostoru, jejichž vizuální podoba reflektuje širší kulturní, etnické a komunikační kontexty. V empirické části je pozornost zaměřena na projevy polštiny v prostoru DOV – jedinečného industriálního areálu přetvořeného v kulturně- vzdělávací centrum, které patří k nejnavštěvovanějším turistickým cílům v České republice. Analýza ukazuje, že polština zde funguje převážně jako doplňkový komunikační prostředek vedle češtiny a angličtiny. Výzkum odhaluje různé typy vícejazyčných znaků (duplicitní, fragmentární, komplementární), přičemž dominantní postavení zaujímá čeština, zatímco polština se často objevuje v redukované či stylisticky problematické podobě. Přítomnost polských nápisů je ve sledované městské jazykové krajině důsledkem především cestovního ruchu a pracovní migrace, nikoliv přirozené jazykové vitality polské menšiny, jak je tomu např. na českém Těšínsku. Identifikované příklady dokládají jak inkluzivní jazykovou politiku (např. trojjazyčné informační tabule), tak i projevy potenciálně stigmatizující. Studie tak přináší nejen popis konkrétních jazykových realizací, ale i jejich hodnotící interpretaci: polština v DOV je jazykem druhořadým, přesto stabilně přítomným a nesoucím symbolickou i praktickou funkci. Přítomnost tohoto jazyka ve veřejném prostoru svědčí o jeho určité prestiži a o vědomém přizpůsobení komunikace významné kulturní instituce potřebám přeshraničních návštěvníků.
Francuske bajke Marka Vovčoka i Mykole Tereshchenka – strategija prijevoda
Francuska jezična baština Marka Vovčoka ostaje nedovoljno istražena, osobito u pogledu analize prijevoda, što naglašava relevantnost i aktualnost ovoga članka. Ova studija analizira ukrajinske prijevode Vovčokovih francuskih bajki koje je izradio Mykola Tereščenko, s ciljem identificiranja značajki njegove strategije prevođenja. Za tu je svrhu primijenjena interpretativna teorija prevođenja (Seleskovitch i Lederer 1984), Bermanov koncept „deformirajućih tendencija” (1984) i Venutijeve strategije (1995). Kvalitativna analiza temelji se na komparativnoj studiji izvornoga i ciljnoga teksta. Rezultati istraživanja pokazuju da je prevoditelj uspio postići ravnotežu u prenošenju izvornoga Vovčokova idiostila. Studija je dokazala da je dominantna strategija prevođenja bila domestikacija, koja kao oblik adaptacije neizbježno uključuje primjenu leksičkih i stilskih transformacija. To je osobito vidljivo pri reprodukciji kulturno obilježenih elemenata, poput imena likova, realija, frazeoloških jedinica i folklornih motiva. Kako bi implementirao odabranu strategiju i prenio emotivno, ekspresivno i stilsko obojenje bajki, odnosno dječje literature, prevoditelj se najčešće koristio sljedećim tehnikama: modulacijom, konkretizacijom, generalizacijom, kulturnom korespondencijom, eksplicitiranjem, očuvanjem metafora, remetaforizacijom i funkcionalnom adaptacijom. Istraživanje je također otkrilo pojavu nekoliko Bermanovih „deformirajućih tendencija”, poput racionalizacije, pojašnjenja, ekspanzije i kvalitativnoga osiromašenja. Ovi nalazi upućuju na to da Tereščenkove strategije prevođenja doprinose međukulturnomu posredovanju, povezujući francuske izvornike s ukrajinskim čitateljstvom. Buduća istraživanja mogla bi uključivati komparativnu analizu drugih prijevoda Vovčokove francuske proze.
Pčela, vještica i oltar – o jednome egzemplu iz Petrisova zbornika (1468)
U radu se interpretira dosad neistraženi egzempl K(a)p(i)- t(ul) ot bahoricʼ nečisʼ iz hrvatskoglagoljičnoga neliturgijskog Petrisova zbornika (1468.). U uvodnome dijelu sažeto se prikazuju genološki problemi koje su izazvali dosadašnji pokušaji da se egzempl definira kao književni žanr i u kratkim se crtama prikazuje istraživanje Petrisova zbornika kao cjeline, koje je proveo Eduard Hercigonja, kao i novije analize pojedinih egzempla koji pripadaju korpusu hrvatske glagoljične književnosti. Raščlanjuju se sadržaj i struktura priče o vještici koju vrag nagovara na magijsku uporabu posvećene hostije, priča se povezuje sa skupinom u kasnome srednjem i ranome novom vijeku iznimno popularnih egzempla koji se bave euharistijom i doktrinom o transsupstancijaciji te se tekst, uz oslonac na istraživanje austrijskoga etnologa Leopolda Kretzenbachera, uspoređuje s nizom sličnih egzempla o hostiji u košnici kako bi se utvrdile varijacije temeljne fabule i raznolikost uloga središnjih motiva u rasponu od 12. do 19. stoljeća. Oslanjajući se na uvide iz studije Michaela Ostlinga o suđenjima vješticama u ranonovovjekovnoj Poljskoj, pokušavaju se rasvijetliti različita kulturna značenja koja su takvi tekstovi mogli imati u prošlosti te njihov složen utjecaj na pučku pobožnost. Na temelju stečenih uvida u završnome dijelu rada osvrće se i na paralelni tekst u Fatevićevu zborniku (1617.).
Autorska prava (c) 2025 Igor Medić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Svako zlo za neko dobro – o fenomenu zla u hrvatskoj dijalektnoj frazeologiji
U frazeologiji se zamjećuje veća brojnost negativno konotiranih frazema kojima se izražavaju nepoželjna obilježja, ponašanja, osobine ili vrijednosti. Za potrebe ovoga rada obrađuju se upravo frazemi iz toga spektra kojima se izražava nečija zloća ili zloba. Zasebno se usto promatraju i frazemi koji u svojoj strukturi sadrže leksem zlo. Fenomenu zla tako se pristupa na razini izraza i na razini sadržaja, čime se utvrđuju njegova konceptualizacija i motiviranost u frazeologiji. Pritom je frazem shvaćen u širemu smislu te se donose i ovjere drugih malih formi, poput npr. poslovica. Cilj je rada utvrditi koja se značenja ostvaruju frazemima sa sastavnicom zlo u hrvatskome jeziku, ali i koje su sastavnice najfrekventnije u njegovu izricanju te se tako utvrđuje i čovjekova percepcija određenih pojavnosti i realija koje ga okružuju. Građa koja se donosi u radu dijelom je ekscerpirana iz pisanih izvora, a dijelom prikupljena usmjerenim terenskim istraživanjem. Donose se potvrde koje pokrivaju šire govorno područje, tj. ovjerava se građa iz svih triju hrvatskih narječja. Na taj se način utvrđuje i rasprostranjenost pojedinih frazema, to jest njihova ovjerenost na razini hrvatskoga jezika u cjelini (pa i šire) ili isključivo pojedinoga govora. Pritom valja naglasiti da se potonji, regionalno specifični frazemi, mogu prikupiti i kao takvi odrediti isključivo usmjerenim radom na terenu, što dodatno naglašava važnost istraživanja dijalektne frazeologije u okviru hrvatskoga jezika.
Hrvatski studenti i engleski glagoli kretanja koji izriču put –dokazi pozitivnoga i negativnoga transfera
I engleski i hrvatski pripadaju satelitima uokvirenim jezicima, no uvelike se razlikuju po tome kako izražavaju prostorne odnose. Taj je kontrast osobito primjetan kada uspoređujemo engleske glagole kretanja koji izriču put i njihove hrvatske ekvivalente. Hrvatski studenti engleskoga jezika često imaju poteškoća kada je u pitanju uporaba prijedloga s određenim engleskim glagolima koji izriču put, što rezultira netočnim rečenicama. Istovremeno, u slučaju nekih engleskih glagola koji izriču put ne rade greške pri uporabi prijedloga. Cilj je ovoga istraživanja ispitati uz pomoć bihevioralne metode mogu li se navedene poteškoće pripisati transferu iz hrvatskoga. U istraživanju su sudjelovala 82 ispitanika koji su rješavali upitnik koji je sadržavao i glagole koji izriču put i one koji izriču način kretanja. Rezultati upućuju na postojanje jakoga negativnoga transfera u slučaju engleskih glagola kretanja koji izriču put čiji su hrvatski ekvivalenti prefigirani glagoli kretanja nakon kojih slijedi prijedlog koji dijeli oblik s prefiksom. Nasuprot tomu, postoje indikacije pozitivnoga transfera u slučaju engleskih glagola kretanja koji izriču put čiji su hrvatski ekvivalenti prefigirani ili neprefigirani glagoli nakon kojih ne slijedi prijedlog. Rezultati ovoga istraživanja mogu pomoći pri oblikovanju učinkovitih metoda za poučavanje prijedloga.
Negativni stereotipi o ženama u rodno obilježenim frazemima govora Rožaja
U ovom radu analizirani su negativni stereotipi o ženama u rodno obilježenim frazemama govora Rožaja. Frazeme, kao dio organskog idioma, pružaju uvid u načine konceptualizacije ženskog roda. Njihovom analizom nastojimo da prikažemo kako se u jeziku odražava sociokulturna percepcija žene. Istraživanje je rađeno na korpusu od 60 frazema, koje se odnose na ženu i upućuju na njenu poziciju u sociokulturnom modelu, prikupljenih terenskim istraživanjem na govornom području Rožaja tokom 2023. i 2024. godine. Frazeme sadrže sliku žene utemeljenu na stereotipima i predrasudama, koja je proistekla iz muškocentrične ili deformisane društvene predstave. Naš je cilj u ovom radu utvrditi u frazemama govora Rožaja primjere negativnih rodnih stereotipa koji se odnose na ženu, a koji imaju potencijal da oblikuju kolektivnu sliku o ženi. Semantička analiza korpusa sprovedena je tumačenjem frazema motivisanih stereotipima. Frazeme se analiziraju prema vrsti zastupljenog stereotipa, što je u radu predstavljeno u nekoliko potcjelina. Istraživanje pokazuje da je žena u frazeologiji predstavljena kao intelektualno ograničeno, brbljivo, svadljivo i konfliktno, nepromišljeno i nepouzdano, promiskuitetno i nemoralno, zlo, lukavo i varljivo biće. Zaključuje se i da je predstavljena kao emocionalno i fizički slabije biće, te uopšte kao inferiorno, podređeno biće. Rezultati analize ukazuju na to da frazeologija odražava izraženu mizoginiju i seksističke obrasce u percepciji ženskog roda.
Jezični savjeti časopisa Jezik u vrijeme uredništva Ljudevita Jonkea
U današnje vrijeme jezično savjetništvo prati trendove, pa se tako savjeti objavljuju u medijima, na različitim platformama, društvenim grupama i sl. Međutim, nekada su se savjeti objavljivali samo u jezičnim savjetnicima ili časopisima u kojima su se nerijetko oslikavali korisni jezični interesi te vladajući jezični stavovi. U tome se kontekstu može govoriti i o povijesti jezičnoga savjetovanja, pa se u literaturi uglavnom spominje podjela na četiri razdoblja (Rišner 2006; Protuđer 2004; Baraban 2018 i dr.). Jonke se u većini svojih savjetodavnih članaka dotiče tada, a i sada aktualnih pravopisnih problema. Pravopisni se jezični savjeti uglavnom vezuju uz uvijek aktualna pravopisna pitanja alternacija ije/je. Osobito je zanimljiv Jonkeov članak u kojemu se osvrće na plakat o gostovanju beogradskoga cirkusa u Splitu 50-ih godina prošloga stoljeća napisanoga gotovo u cijelosti na ekavici. Jonke se također dotiče sastavljenoga ili rastavljenoga pisanja negacije glagola htjeti pri čemu sugerira Boranićevo rastavljeno pisanje ne ću. U ovome će radu fokus biti upravo na razdoblju nakon Drugoga svjetskog rata, odnosno od 1952., kada se pokreće časopis Jezik s glavnim urednikom Ljudevitom Jonkeom, pa sve do 1970. godine. U tome je razdoblju zajedno sa svojim suradnicima i članovima uredništva pisao, među ostalim, i jezične savjete, stoga će se u radu dati pregled jezičnih savjeta danih u rubrici Pitanja i odgovori, ali i ostalih savjetodavnih članaka sljedećih autora: Ljudevita Jonkea, Mate Hraste, Milana Moguša, Petra Skoka, Josipa Hamma, Josipa Vončine, Božidara Finke, Rikarda Simeona, Slavka Pavešića, Zlatka Vincea, Stjepana Babića te Vladimira Anića.
Autorska prava (c) 2026 Slavica Vrsaljko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Područje akcentologije hrvatskoga standardnog jezika u nekim dijelovima nije sređeno i zbunjuje ne samo „obične” jezične korisnike nego i jezične stručnjake. Rad je prilog utvrđivanju naglasne norme imeničkih tvorenica nultim sufiksom. Cilj je rada pratiti širenje sekundarnoga dugouzlaznog naglaska tipa pónos, pródor na račun izvornoga kratkouzlaznog naglaska tipa pònos, pròdor u jednojezičnim rječnicima hrvatskoga jezika te na temelju usporedbe kodificiranoga i verificiranoga naglaska prepoznati razvojne tendencije hrvatskoga standardnojezičnog naglašavanja u korpusu predmetnih tvorenica – dvosložnih izvedenica muškoga roda nultim sufiksom od glagolā izvorno kratkih prefiksa. Pokazuje se da opstojnost kratkouzlaznoga naglaska u jednojezičnim rječnicima nije ugrožena, ali ne čuva se tako dobro kao u starijim, dvojezičnim rječnicima; često je kolebanje između dvaju uzlaznih naglasaka te dubliranje zbog analoških utjecaja (npr. dòpis i dópis prema zápis). Neusklađenost rječnikā upućuje na to da se radi o procesu koji je u tijeku. Ispitivanjem stanja u standardnoj zapadnonovoštokavskoj izgovornoj praksi utvrđeno je da je dugouzlazni naglasak u ekspanziji i potiskuje kratkouzlazni: pogotovo kod izvedenica s određenim prefiksima (do-, po-, pro-), u novijim tvorenicama od kojih su mnoge stručni nazivi (npr. dópis, pógon, prómet, úred). U izboru između kodificiranoga naglaska i naglaska koji je ustaljen u standardnoj zapadnonovoštokavskoj izgovornoj praksi prednost bi trebalo dati tomu drugom.
Autorska prava (c) 2026 Helena Delaš https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
O autorima, motivima i perspektivi u hrvatskoj dijalektnoj leksikografiji
U stotinjak godina hrvatske dijalektne leksikografije postignuti su značajni rezultati. Dok su sve do posljednjega desetljeća 20. stoljeća rječnici objavljivani sporadično, uglavnom kao dodatak drugim publikacijama ili u specijaliziranim časopisima, a rjeđe kao samostalna djela, od osamostaljenja Republike Hrvatske do danas broj je rječnika umnogostručen. Pozitivna je okolnost u procesu izrade rječnika bio ubrzan razvoj osobnih računala, odnosno programa u kojima se rječnik može tehnički relativno lako izrađivati. Među dijalektnim leksikografima većina su amateri koje na izradu rječnika hrvatskih mjesnih govora, manjih i većih areala ili cijelih dijalekata najčešće potiču različiti unutarnji motivi. Proučavanjem predgovora i pogovora više od 130 hrvatskih dijalektnih rječnika, objavljenih od 1957. godine do danas, mogu se otkriti i grupirati motivi njihovih autora, ali se na temelju najosnovnijih biografskih podataka o autorima može i djelomice predvidjeti razvoj hrvatske dijalektne leksikografije.
Funkcije i načini ostvarenja lika junaka u bajkama iz doline Neretve
Sedam rukopisnih zbirki donosi folklornu građu koja je sakupljena terenskim istraživanjem djelatnika nekadašnjega Instituta za narodnu umjetnost u Zagrebu sredinom prošloga stoljeća na području doline Neretve. Dvije rukopisne zbirke Maje Bošković-Stulli (1956; 1964) jedine donose bajke, uz ostale prozne oblike, dok još jedino rukopisne zbirke Nikole Bonifačića Rožina i Ivana Ivančana donose predaje, anegdote i legendarne pripovijetke sakupljene na tome prostoru. Uvidom u građu utvrđeno je da su dvije rukopisne zbirke Maje Bošković-Stulli relevantne za selekciju građe koja se proučava u ovome radu. Sveukupno se može prepoznati dvadeset bajki u obje zbirke, osam ih za junaka ima mladića, a dvanaest bajki ima junakinju, odnosno djevojku kao glavnoga lika. Proučavanje će biti usmjereno na bajke u kojima mladić ostvaruje funkcije junaka bajke. Pozornost je rada usmjerena na lik junaka i principe i metode kojima junak savladava zadatke i izazove. Oni se ostvaruju fizičkom snagom, snagom uma / lukavošću i čarobnom pomoći. Proučit će se specifični motivi ostvarenja mladića kao junaka bajke kako bi se utvrdili načini na koje se ostvaruju ta tri različita puta junaka. U analizi funkcija likova primijenit će se kulturno-povijesna metoda kojom će se prikazati zakonitosti oblikovanja svijeta junaka u kontekstu feudalnoga srednjovjekovlja, socijalno-povijesna metodu kojom će se proučiti način na koji lik junaka ostvaruje uspon na društvenoj ljestvici s osvrtom na psihoanalitički i mitološki pristup kojim će se pokušati upozoriti na motive arhetipske vrijednosti u kontekstu psihoanalitičkoga čitanja bajki.
Prilog analizi dviju Pasolinijevih drama – Calderón i Svinjac
U ovome članku bavimo se određenim značajkama s kojima se susrećemo čitajući dvije drame Piera Paola Pasolinija, Calderón i Svinjac, čiji je prijevod objavljen 2022. godine u izdanju Akademije dramske umjetnosti Sveučilišta u Zagrebu. Među temama koje se pojavljuju u dramama valja istaknuti temu nesvjesnoga, motiv obiteljske Pasolinijeve situacije koja se reproducira u njegovim dramama, uz njega vezan motiv incesta te motiv pobune protiv moći. Tema nesvjesnoga oduvijek je prisutna u Pasolinijevu stvaralaštvu, u njegovim ranim pjesmama, poput onih posvećenih majci, zatim u njegovim mladenačkim dramama u kojima se često reproducira obiteljska situacija te naravno i u njegovim filmovima, posebice u onim koji obrađuju mitološke teme. Odnos s majkom posebno poprima incestuozan prizvuk u filmovima kao što su Mamma Roma, ali i u tragediji Calderón, gdje se incestuozne veze majka–sin te otac–kći nagovještaju u snovima. Motiv pobune protiv moći vezan je uz motiv slobodno odabrane smrti kao krajnjega izražavanja u Svinjcu, gdje samoubojstvo protagonista također aludira i najavljuje Pasolinijevu tragičnu smrt.
Pedagoški prijevod kao instrument razvoja višejezične i međukulturne kompetencije
Suvremena nastava inih jezika tradicionalne receptivne i produktivne vještine nadopunjuje dvjema komunikacijskim aktivnostima: interakcijom i medijacijom naglašavajući važnost jezičnoga posredovanja među različitim jezicima i kulturama (ZEROJ – Dopunski svezak, 2020)1. Jezični repertoar pojedinca najčešće uključuje korisnikov prvi jezik i ine jezike, što svjedoči o ponovnome rastu zanimanja za istraživanje prijevoda kao nastavne strategije. U ovome radu ispitale smo stavove nastavnika inih jezika Sveučilišta u Zadru na razinama A1 – B2 o uporabi materinskoga jezika i prijevoda, odnosno njihovu ulogu: koriste li se njima nastavnici u svrhu razvoja jezične i međukulturne kompetencije studenata ili isključivo kao alatom u razrednome diskursu. S obzirom na smjernice Vijeća Europe (2018; 2019) te rastući višejezični kontekst poučavanja, ispitale smo koristi li se znanjem ostalih inih jezika u jezičnome repertoaru studenata, ali i nastavnika, kako bi se olakšalo ovladavanje novim inim jezikom. Na osnovi kvalitativnih i kvantitativnih rezultata istraživanja izvedeni su temeljni zaključci o uporabi materinskoga jezika i prijevoda kao nastavne strategije u poučavanju inih jezika u svrhu razvoja višejezične i međukulturne kompetencije studenata.
Alegorizacija u Marijinim mirakulima kao znak„nove osjećajnosti” srednjega vijeka
Rad na tem atsko-motivskoj i idejnoj razini analizira priče o Marijinim čudima objavljene u zbirci Mirakuli slavne deve Marije (Senj, 1508.). Prepoznajući alegorijska značenja pojedinih priča i zbirke kao cjeline, reinterpretiraju se mirakuli kao zasebna srednjovjekovna književna vrsta. Time se nastoji afirmirati njihova vrijednost ne samo u okviru pučke teologije i pučko-propovjedne književnosti, već i s obzirom na njihove estetske značajke te novu duhovnost i „novu osjećajnost” srednjega vijeka (termin rabi Dürrigl 2013) potencijalno zanimljivu čitateljima 21. stoljeća. Teorijsku podlogu rada sačinjavaju ponajprije spoznaje iz znanosti o književnosti, i to one koje pojašnjavaju poetičke osobine mirakula te one koje otkrivaju višeslojnost alegorije. Budući da alegorija zahvaća druge discipline, poput teologije i biblijske egzegeze, i proizlazi iz njih te da je riječ o Marijinim mirakulima, dijelom će se rad osloniti i na srednjovjekovne te suvremene crkvene dokumente i znanstvene radove o ulozi Blažene Djevice Marije u povijesti spasenja. Cilj je rada u kontekstu novoga srednjovjekovnog poimanja Boga analizirati snagu alegorije kao figure i književne vrste pokazujući da se alegorizacijom kao postupkom pridavanja alegorijskoga značenja spaja etička i estetska komponenta, pa tako ovi kratki tekstovi – dosad percipirani kao primjer naivne, zabavne i pomalo bizarne književnosti nabožnoga karaktera – pokazuju i potencijal za otkrivanje i doživljavanje lijepoga, skladnoga, slikovitoga i domišljatoga književnoumjetničkoga svijeta.
Prinos proučavanju jezika Ante Kuzmanića. Priručnik za primaljstvo - Ričnik likarskoga nazivlja i narodnih ričih
U vrlo burnome jezičnom periodu druge polovine 19. stoljeća izlazi Priručnik za primaljstvo s Ričnikom likarskoga nazivlja i narodnih ričih (1875.) Ante Kuzmanića, cijenjenoga liječnika, političara, urednika i filologa, jednoga od dominantnih predstavnika zadarskoga filološkog kruga. Cilj je rada cjelovitom grafijskom, pravopisnom i jezičnom analizom (fonološkom, morfološkom i sintaktičkom) opisati jezik upotrijebljen u njegovu priručniku i time doprinijeti jezično- povijesnim istraživanjima. Rekonstrukcijom i opisom jezičnoga sustava, kojim se Kuzmanić koristi u svojemu Priručniku, dobit će se bolji uvid u jezična strujanja na području Kraljevine Dalmacije te vidjeti kojim se jezičnim rješenjima Kuzmanić priklonio, kao i koliko se jezik proučavanoga korpusa razlikuje od norme druge polovine 19. stoljeća.
Još o „dobrome talijanskom vojniku” – Luigi Carmagnani: lettere dalla guerra (1940-1941). Campagne militari di Jugoslavia e Russia
Članak se, u svjetlu proučavanja mita o dobrome talijanskom vojniku, tzv. autostereotipu i heterostereotipu koji pokušava talijanskog vojnika u okupiranim područjima za vrijeme Drugoga svjetskog rata prikazati kao druželjubivog antimilitarista koji je prisiljen odjenuti vojničku uniformu, bavi ratnim putem talijanskog poručnika Luigija Carmagnanija rekonstruiranim na temelju njegovih pisama roditeljima poslanim 1940. i 1941. godine s jugoslavenskog i ruskog ratišta. Narativ jednosmjerne korespondencije s roditeljima tematski je i stilski moguće promatrati kroz optiku poslanica iz razdoblja talijanske okupacije Dalmacije u kojem se rat doživljava kao daleki sukob, pri čemu se opravdanom čini teza nekih talijanskih povjesničara o odsutnosti egzotizacije i dehumanizacije protivnika u prvim mjesecima rata, kao i onih poslanih s ruske fronte, iz samog središta ratnog zbivanja gdje, nakon proživljenog iskustva osobne ugroze, do izražaja dolaze Carmagnanijeva ideološka uvjerenja obilježena idejom o oslobodilačkoj i civilizacijskoj misiji u Rusiji. Posebna se pažnja pridaje uredniku epistolara, Giorgiu Soffiantiniju, koji predstavlja važnu posredničku instancu u enuncijaciji, a samim time i u percepciji objavljenih pisama. Soffiantinijevi komentari Carmagnanijeva ratnog puta svoje uporište nalaze u aksiomu o ljubavi prema domovini kao jedinom imperativu pri čemu kriteriji koji omogućuju iskustvo određenoga povijesnog razdoblja nisu predmet racionalnog znanja, već mitskog mišljenja kojim se hrani mit o dobrome talijanskom vojniku.
talijanska kampanja u Jugoslaviji i Sovjetskom Savezu
Ovaj rad analizira roman Arkadija Adamova Slučaj „šarolikih” (Delo „pëstryh”, 1956) kao specifičnu sovjetsku varijantu policijskoga proceduralnog žanra. Primjenjujući komparativni žanrovski pristup i detaljno strukturno čitanje, istražuje se kako roman uključuje temeljna obilježja poput kolektivnoga protagonista, metodične istrage, više paralelnih kriminalnih radnji, proceduralnoga realizma i birokratskoga diskursa. Ipak, roman se značajno udaljava od zapadnih modela jer istragu prikazuje kao ideološku misiju. Policija je prikazana ne samo kao institucija odgovorna za održavanje reda već i kao pedagoška sila posvećena preodgoju i jačanju socijalističkih vrijednosti. Adamov strukturira policijsko djelovanje unutar triju koncentričnih sfera: profesionalnoga istražiteljskog tima, građanskih suradnika koji oponašaju metode policije i širega ideološkog kolektiva čija budnost legitimira provođenje zakona i zamagljuje granicu između građanske dužnosti i policijskoga djelovanja. Kriminalitet se prikazuje kao sustavna prijetnja povezana s povijesnim silama poput buržoaskoga oportunizma i strane subverzije. Spajajući proceduralne konvencije sa socijalističkom pedagogijom, roman pretvara kriminalističku istragu u borbu za moralnu i političku lojalnost te pokazuje potencijal žanra u oblikovanju vizije kolektivnoga identiteta i društvenoga poretka.
U članku se razmatra važnost slavenskih pseudepigrafa Staroga zavjeta kao izvora opsežnih kulturnih informacija koje su mogle utjecati na suvremeno razmišljanje i kulturu. Zli lik analiziran u članku pojavljuje se u dvama slavenskim pseudepigrafima Staroga zavjeta: Abrahamovoj apokalipsi i Henoku II. Ime lika je Azazel, a danas je nadaleko poznato po svojim odjecima u Bulgakovljevu romanu Majstor i Margarita i Akuninovu romanu Azazel, koji je preveden na engleski pod naslovom Zimska kraljica. U članku se objašnjava kako je lik Azazela predstavljen u staroslavenskim pseudepigrafima i kako se bitno mijenja njegova uloga u različitim staroslavenskim tekstovima. U članku se objašnjava podrijetlo izraza žrtveni jarac na ruskome jeziku.
Tematiziranjem odnosa dobra i zla na ontološkoj, filozofskoj ili teološkoj razini razvio se diskurs u kojem se na zlo gleda kao fenomen koji se protokom vremena izdignuo na razinu kulturalne univerzalnosti. Izlazeći iz bilo kakvog vremenskog, prostornog ili društvenog okvira, poprimilo je transformacijski karakter zbog čega se ni tumačenja njegovih aspekata više ne mogu temeljiti isključivo na užem pristupu. Uzimajući u obzir da je s gledišta suvremene kulture i tekuće stvarnosti pojavnost zla mnogostruka, u radu se nastoji utvrditi na koji je način ono manifestirano u romanu Črna mati zemla Kristiana Novaka. Metodološko-teorijske pretpostavke istraživanja temelje se na radovima Eagletona, Svendsena, Baumana, Žižeka i drugih autora čijom se analizom želi prikazati da se zlo reprezentira kroz psihološko stanje glavnog lika Matije (pojava demonskih likova), ali i fikcionalnim prikazom međimurskoga sela u kojem se zbivaju tragični događaji samoubojstava. Sukladno tome, cilj je rada utvrditi u kojoj su mjeri slučajevi destrukcije likova povezani s pojavnosti zla i principom njegova djelovanja.
Tebi što bezobzirno misliš, što si uvijek u potrazi za dnom i što si bez straha od poraza. Tebi, dosljedni bezvjerče… (Feđa Šehović, Uvod u tvrđavu)
Hrvatskoglagoljski Ars bene moriendi: Meštrija dobra umrtija s ritualom
Meštrija dobra umrtija s ritualom. Senj, 1507./1508. Latinički prijepis glagoljskog izvornika. Uredili: Ivana Eterović i Juraj Matej Kovač. Zagreb: Nacionalna i sveučilišna knjižnica, 2024., str. 158 + ilustracija str. 159.
Znanstveni doprinos glotodidaktičkim istraživanjima hrvatskoga jezika
Marijana Bašić, Sanja Baričević: Ini jezik hrvatski. Zadar: Sveučilište u Zadru. 2024. ISBN: 978-953-331-480-S
Ovladavanje jezikom kao temeljno ljudsko pravo
Marko Alerić: Pravo na jezik. Zagreb: Školska knjiga. 2024. ISBN 978-953-0-62342-2
Előd Dudás: Od povijesti jezika do jezične politike. Budapest: ELTE BTK Szláv Filológiai Tanszék. 2023. ISBN: 978-963-489-642-5
Hrvatski romantičarski putopis iz poljske perspektive
Krystyna Pieniążek-Marković: Smak drogi. Podróże chorwackiego romantyzmu (1839–1860).Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2023.
Genitiv množine kao leksikografski problem na primjeru imenica ženskog roda s višesuglasničkim završetkom osnove
U radu se opisuje navođenje oblika genitiva množine imenica ženskog roda e-sklonidbe kojima osnova završava suglasničkim skupom u četirima jednojezičnim rječnicima suvremenog hrvatskog jezika. Te imenice u suvremenom standardnom jeziku pokazuju preobilje, odnosno mogu imati više nastavaka. To su nastavci -ā, -ī (crkvā, crkvī) te -ā-ā, odnosno nastavak -ā koji prati dugo umetnuto ā (crkāvā). Na temelju analize tristotinjak najčešćih imenica prikazujemo sličnosti i razlike unutar rječnika i među rječnicima u potvrđenosti i prikazu višestrukih oblika. Istraživanje je pokazalo da su rječnici slični u tome što relativno sustavno navode višestruke oblike. Iz analize je također jasno da rječnici višestruke oblike navode na način koji je u skladu s postojećim opisima i normativnim preporukama. To se odnosi na izbor kombinacija (gotovo nikad ne navode nastavak -ī kao jedinu mogućnost), ali i na izbor poretka oblika (nikad ne navode nastavak -ī kao prvu mogućnost). Također se pokazalo da sustavno navode oblike na -ī za veliku većinu imenica te da u rječnicima postoji stabilna jezgra imenica koje rabe nastavak -ā-ā. Rječnici se razlikuju u nekim pojedinostima, primjerice u navođenju trostrukih oblika, pri čemu neki rječnici sustavno navode trostruke oblike (crkāvā, crkvā, crkvī), a drugi samo prvi i treći oblik (crkāvā, crkvī) izbjegavajući pritom srednji oblik (crkvā). Najveća raspršenost u rječničkom opisu karakterizira nastavak -ā bez umetanja, što je vrlo vjerojatno posljedica njegova sve manjeg udjela u stvarnoj uporabi u ovom tipu imenica. U radu se daje i kratki osvrt na usklađenost rječničkog opisa i potvrda oblika iz korpusa Riznica i hrWaC (potkorpus forum.hr). Usporedba s korpusnim podatcima pokazala je da su višestruki oblici uporabno manje zastupljeni nego u rječničkim potvrdama te da nastavak -ī izrazito dominira kod većine imenica. Korpusni podatci isto tako pokazuju da je jezgra imenica s nastavkom -ā-ā ponešto reducirana u usporedbi s rječničkim opisom, ali i dalje stabilna.