Pregled dužničkih kriza u Eurozoni - iskustva i pouke - Samodol, Ante; Sosa, Luka (Oeconomica Jadertina, 2024)
Predmet ovoga rada je europska dužnička kriza koja se obično smješta u razdoblje 2008-2015. godine u kojem je nekoliko europskih zemalja doživjelo kolaps financijskih institucija, visok državni dug i velike razlike prinosa na državne obveznice. Cilj rada je prikazati uzroke nastanka financijskih kriza te načina rješavanja i izbjegavanja financijske zaraze i kolapsa eura. Smatra se da je dužnička kriza započela 2008. kolapsom islandskog bankarskog sustava, a zatim se 2009. prvenstveno proširila na Portugal, Italiju, Irsku, Grčku i Španjolsku, što je dovelo do popularnog relativno uvredljivog naziva (PIIGS). Rubne države članice Eurozone kao što su Grčka, Španjolska, Irska, Portugal i Cipar do kraja 2009. nisu mogle otplatiti niti refinancirati svoj državni dug. Bankovni sustav je bio pred kolapsom, a pomoć financijskih institucija trećih strana kao što su Europsku središnju banku (ECB) ili Međunarodni monetarni fond (MMF) bile su od presudnog značaja. Kriza je na kraju kontrolirana financijskim jamstvima europskih zemalja koje su se bojale kolapsa eura i financijske zaraze koja je posebno prijetila iz Grčke. Na osnovu takvog iskustva, u Eurozoni 2012. pokrenut je Europski stabilizacijski mehanizam (ESM) kao međuvladina organizacija država članica Eurozone s misijom izbjegavanja i prevladavanja financijskih kriza te održavanje financijske stabilnosti. U konačnici, svemu se pridružila i ECB koja svojim nestandardnim mjerama monetarne politike od sredine 2014. kroz programe kupnje imovine (APP-Asset Prurchase Programmes) poglavito od javnog sektora (PSPP-Public Sector Purchase Programme) s ciljem podržavanja ukupnog gospodarskog rasta u okviru inflacije na ciljnoj razini od 2%. Ipak, inflatorni udar od početka 2022. u kombinaciji s energetskom krizom izgurali su u prvi plan pitanje porasta prinosa (kamata) na državni dug nasuprot niskih stopa gospodarskog rasta širom Eurozone. Svrha rada postiže se aktualiziranjem pitanja o održivosti postojećih modela upravljanja rizicima za očuvanje financijske stabilnosti te podizanjem svijesti o tome, naročito u kontekstu tzv. novih fiskalnih pravila EU-a u 2024. godini.